Ниси ме пробудио. - Спавала си. - Оставио си ме да спавам да не би доручковао са мном.
Скувао сам ти јаје. Не бих ти скувао, да нисам хтео да те видим. Чај или кафа?
Да ли иједна жена остане довољно дуго да зна шта ти се дешава у глави?
Шта радиш вечерас? - Виђам се са кћерком. - Кћерком?
Ниси причао о њој. - Нисам?
Била је у иностранству годину дана.
Рекла си чај?
Идем.
Лепо се проведи са кћерком.
Карте!
Карта!
НУШТАД ЗАПАДНА НЕМАЧКА, 1958.
Хеј! Ти!
Твоје Ноге. Ноге.
Ти, дечко, устани. Устани.
Све је у реду.
Где живиш?
То је овде је. Бићу сада добро, хвала. - Збогом.
Чувај се.
Бринем се за њега. Изгледа ужасно. - Каже да му не треба лекар. - Треба.
Не треба ми лекар. - Питер? - Нећемо се свађати око овога.
Реците ми, колико му је година? - 15.
Грозница је. Биће у кревету бар неколико месеци. Потпуна изолација.
Емили, склони се. Заразано је.
Емили?
Како се осећаш? - Боље.
Хтео сам ти рећи, када ми се десило, једна жена ми је помогла. - Помогла ти?
Довела ме је до куће. - Имас њену адресу?
Хало? - Да?
Донео сам ово цвеће да се захвалим. - Стави га тамо, у судоперу.
Дошао бих раније, али сам лежао три месеца. - Сада ти је боље? - Да, хвала.
Јеси ли увек био слаб? - Не. Никада раније нисам био болестан. Досадно је, нема шта да се ради.
Нисам чак ни могао да читам.
Хвала још једном. - Чекај. Идем са тобом, морам на посао.
Сачекај у ходнику док се пресвучем.
Доле су још две кофе. Напуни их и донеси горе.
Изгледас смешно. Погледај се, дете.
Не можеш такав кући.
Скини одећу, окупаћу те.
Увек се купаш у панталонама?
У реду је, нећу гледати.
Донећу ти пешкир.
Зато си се вратио?
Тако си лепа. - О чему говориш?
Погледај ме, клинац.
Полако... Полако.
Извини се мајци. - Још колико пута. Рекао сам да ми је жао.
Уплашио си је. - Изгубио сам се. То је све. Зато сам каснио. Могу ли још?
Како ико може да се изгуби у том старом граду?
Хтео сам да одем у замак и завршио на стадиону. - На супротним крајевима су. - Не тиче те се.
Лаже. - Не лаже. Мајкл никада не лаже.
Тата, одлучио сам. Желим сутра да се вратим у школу. - Доктор каже, још три недеље. - Идем.
Питер?
Овако? - Тако је.
Не, не тако брзо.
У реду је... понови.
Како ти је име? - Шта?
Твоје име? - Зашто хоћеш да знаш? - Долазио сам три пута.
Желим да ти знам име. Шта томе фали? - Ништа. Ништа томе не фали.
Хана. - Делујеш сумњичаво.
А, које је твоје, клинац? - Мајкл. - Мајкл...
Дакле, са Мајклом сам.
Хана. - Утисак тајновитост је најбитнији у западној књижевности.
Може се рећи да је основна замисао да главни лик буде дефинисан...
... од људи, који поседују специфичне информације, које из разноразних разлога...
... некад изопачених, а некад племенитих, нису спремни да обелодане.
Не говориш ми шта учиш.
Учим? - У школи.
Учиш ли језике? - Да.
Које јетике? - Латински.
Реци нешто на латинском.
То је Хорације.
Дивно је.
Хоћеш мало грчки?
Прелепо је. - Како можеш то рећи? Како знаш? Не знаш шта значи.
Шта учиш на немачком? - Учим да глумим.
Комад од Лесинга, чула си за њега?
Прочитај. - Радије бих слушала тебе. - У реду.
Чин први, сцена прва: Изашао је из принцезиних одаја. Принц... је добро изгледао.
Настави. - Жалбе, само жалбе... За Бога милога, вреди ли нешто рада.
Замисли само да нам људи завиде.
Добар си у томе, зар не?
Добар, у чему?
У читању.
Шта је смешно?
Нисам мислио, да сам добар у било чему.
Шта радиш то? Шта је ово? Зашто си се правила да ме не познајеш.
Ти си се правио да мене не познајеш. Видео си да сам у првом вагону. Зашто си сео у други?
Шта си мислила да радим? Зашто сам био тамо? - Откуд ја знам!
Радим. Треба да се окупам, и желим да будем сама. Иди, молим те!
Нисам хтео да те узнемирим.
Немаш чиме да ме узнемириш. Не значиш ми довољно, да би ме узнемирио.
Не знам шта да кажем.
Раније нисам био са женом.
Заједно смо четири недеље.
Ме могу да живим без тебе. Не могу. И сама помисао на то ме убија.
Сео сам у други вагон јер сам мислио да ћеш ме пољубити.
Клинац, мислио си да ћемо водити љубав у трамвају?
Да ли је истина оно што си рекла. Да ти не значим довољно?
Опрашташ ми?
Волиш ли ме?
Имаш ли књигу? - Да, имам. Понео сам једну са собом, јутрос.
Шта је то? - Хомерова Одисеја. То ми је домаћи.
Мењамо ред по којима радимо ствари. Прво ми читаш, онда водимо љубав.
Одисеја, од Хомера. - Шта је Одисеја? - То је путовање. Може и као путовање. - Добро.
Певај ми о човеку, музо, о човеку кога воде са курса...
Дођи овамо.
Притиснуо јој је рукама усне. Била је мртва. Прешла је у пакао...
Нашао је узак пролаз и ушао у простор мали као соба...
... сав испуњен вином и нашао човека како спава. И то је био мој Џим.
Са тобом, Ленарде, сигурно могу да научим све.
Када видим ту кућу...
Уз Леди Четерли је полако прислонио своје голо и на трен је био у њој. - То је одвратно.
Где си то нашао? - Позајмио сам од некога из школе.
Требао би да се стидиш.
Настави.
То је вода! Шта си очекивао да ће бити? - Виски. - Виски, тако ми свега! Виски!
Виски? Дај, мацо, ниси ваљда озбиљна? Доста за данас, клинац.
Питао сам се, можеш ли да узмеш слободно, да одемо негде на пут.
На какав пут? - На одмор, само два дана.
Имам одличну књигу. Написао је др. Рутх. Види... Шта мислиш?
Мислим да волиш да планираш, зар не?
Нисам уплашен, не бојим се ничега.
Што више патим, то више волим.
Опасност само увећава моју љубав, изоштрава је, зачињава.
Бићу твој једини анђео. Живот ћеш напустити још лепша, него што си у њега крочила.
Рај ће те примити назад, погледати те и рећи:
"Само једина ствар ти може испунити душу, а та ствар је љубав."
Изволите. - Здраво.
Јесте ли одлучили, шта бисте желели?
Шта ћеш ти? - Ти наручи. Ја ћу исто што и ти. - Ок.
Хвала. - Ох, хвала. Надам се да је ваша мајка била срећна. - Хвала.
Уживала је заједно самном, веома много.
Идемо.
Овамо. Да ти покажем куда идемо.
Ок је клинац, не желим да знам.
Шта то радиш? - Пишем поему, о теби.
Могу ли да је чујем? - Није готова. Прочитаћу ти је једног дана.
Добро јутро, Хенрик. - Добро јутро, г. Бурк. Имате суд у 306. - Добро си Мајкл? - Одлично.
Пожурите, знате каква је. - Да. Видећемо се касније. - Срећно.
Молим вас, устаните.
Молим вас, седите.
Оптужени...
Здраво. - Здраво.
Шта ти је рекла? - Добро јутро, даме и господо. Пожелите добродошлицу новим ученицима.
Седите. - Здраво.
Име ми је Софи. - Ја сам, Мајк. - Одисеја. Извадите ваше књиге.
Сви верују да је субјект у Хомера повратак кући, но заправо, Одисеја је књига о путовању
ка Хомеровој кући у... Берг, нећу да те ометам, али проучавамо Хомера, не Софи.
Дивно је овде. - Дивно је. Биће дивно лето.
Зашто идеш раније? - То увек ради. - Треба да идеш негде? - Видимо се сутра.
Извини што касним.
Задржао сам се у школи.
Имам нову књигу: "Дама са псићем".
Антон Чехов. Причало се да се појавило ново лице на корзоу, дама са псићем.
Шмиц, тренутак молим.
Прочитао сам сваки извештај о теби. Одличан посао. Радићеш у канцеларији.
Унапређена си. Честитам.
Идемо одавде. Хајде, Мајкл. Одлазимо. Идемо.
Хајде, Мајкл! - То је изненађење за твој рођендан.
Шта је било? - Жао ми је, заиста. - Мајкл? - Мислили смо допашће ти се. - Дај, биће плеса!
Обећао сам некоме. - Мајкл, молимо те!
Одсјај звезда си и светлости на реци што дрхти. - Ох, Клинац... - Шта? - Прекини - Шта је сада?
Ништа није у реду.
Ништа.
Знаш, никада не питаш... Никада не питаш како сам ја. - Ти никада и не говориш.
Данас ми је рођендан. Рођендан, то је све.
Заправо, ниси ни питала када је. - Ок, хоћеш свађу, клинац? - Не, нећу свађу!
Шта је са тобом? - Шта те се тиче?
Све је по твом Све је како ти кажеш и како ти желиш. Пријатељи су ми правили забаву.
Па, зашто си онда овде? Врати се на своју забаву. То желиш?
Увек ја треба да се извињавам. - Не треба да се извињаваш. Нико не треба да се извињава.
Рат и мир, клинац.
Сада мораш да се вратиш пријатељима.
Добро си?
То је он.
Добро. Дајте дечку нешто да једе.
Верујем да смо сви знали да ће нам се једном вратити.
Г. Берг, осам је сати. Ваша кћерка...
Хвала.
Џулија?
Ниси ваљда чекала. - Поранила сам. - Добродошла.
Дакле, како ћеш одлучити? - Не знам.
Срећна сам у Берлину. - Видела си мајку. - Хтела сам само да побегнем, то је све.
Било је у Паризу, али је могло бити било где. - Даље од родитеља.
Знам да сам био напоран. Нисам увек био отворен са тобом.
Нисам отворен ни са ким.
Знала сам да си дистанциран. Знаш, увек сам мислила да сам ја крива.
Џулија...
Немаш појма колико грешиш.
Видећемо се ускоро? - Видимо се ускоро.
Здраво, тата. - Лаку ноћ, Џулија.
Молим да они за специјалан семинар остану.Професор Рохл стиже одмах.
/ХАЈДЕЛБЕРГ ПРАВНА ШКОЛА, 1966./
Видим малу групу и то одабрану. Ово ће бити јединствени семинар.
Почнимо са списком за читање, господо. - К. Јасперс... - И даме.
..."Питање немачке кривице".
Овде си, значи. - Да.
Уђи.
Ти озбиљно схваташ посао. - Не знам. - Ти си озбиљан дечко.
Тако сам одгајан. Јеси ли и ти?
А шта је са тобом? Јеси ли и ти озбиљна?
Сигурно хоћеш да радиш ноћас? - Да...
... али нећу радити свако вече. - Видимо се сутра.
Зашто сва та полиција? - Брину због демонстраната.
Оних за или оних против? - Свих.
То је циркус.
Устаните.
Сви фотографи треба да изађу. Суд сада заседа. Молим вас, седите.
Прво ћу тражити реч адвоката породица. Нема разлога да оптужена буде у затвору до суђења.
Размотрићи случај, део по део. - Хоћеш оловку? - Имам је.
Хана Шмиц
Име вам је Хана Шмиц? - Да. - Можете ли гласније, молим вас?
Име ми је Хана Шмиц. - Хвала. Рођени сте 21. октобра 1922.? - Да.
И колико је то? Сада имате 43 године? - Тако је. - СС- у сте се придружили 1943.?
Да. - Из којих разлога сте се придружили?
Тада сте радили у фабрици Сименс? - Да - Управо сте добили унапређење, зашто сте пришли СС- у?
Приговор. - Пеформулисаћу питање. Покушавам да утврдим, да ли је својевољно ушла у СС.
Својом слободном вољом? - Чула сам да се добијају послови. - Наставите.
Радила сам у Сименсу када сам чула да СС регрутује.
Знали сте какав се посао очекује од вас? - Тражили су стражаре.
Пријавила сам се за посао. - Прво сте били у Аушвицу? - Да. - до 1944...
... а онда сте прешли у мањи логор? - Да. - Добро си?
- Јесам. Добро сам. - Онда сте помогли да се иселе затвореници 1944. у тзв. "Маршу смрти"?
Па, шта мислиш? - Не знам.
Није баш како сам очекивао. - Није? А како то? Шта си очекивао? - Ја сам, да буде узбудљивије
Узбудљивије? Зашто? Зашто си мислио да ће бити узбудљивије? - Јер је то правда.
Друштво мисли да оперише моралношћу, али није тако.
Оперише нечим што се назива: Закон.
Нисте криви ако радите у Аушвицу.
8.000 људи радило је у Аушвицу. Тачније, 19 их је осуђено, а само 6 за убиство.
Да докажете убиство, морате доказати намеру. Такав је закон.
Није питање да ли је било погрешно, него да ли је било легално. Али, не по нашим законима.
Не. Него по законима тог времена. - Није ли то... - Шта?
Уско? - Ох, да. Закон је узак.
У другу руку, очекујем да људи који су убијали, схватају да је то погрешно.
Гђице Шмиц, позната вам је ова књига? - Јесте.
Делови су већ прочитани на суду. Написала је преживела. Преживела затвореница.
Илана Матер. Била је у логору као дете, зар не? Била је са својом мајком. - Да.
У књизи описује процес селекције.
"На крају сваког месеца је бирано 60 затвореника да се врате у Аушвиц."
То је тачно, зар не? - Јесте. Тачно је.
До сада, су све оптужене су порицале да су учествовале у томе. Сада...
... питаћу и вас: Да ли сте то радили? - Јесам.
Дакле, ви сте помогли да се изврши селекција? - Да. - Признајете то?
Реците ми, како се та селекција десила? - Било је 6 чувара...
... па смо одлучили, да свако изабере по 10 људи.
Тако смо радили, сваког месеца. Сви смо бирали по 10.
Кажете да су и остале оптужене учествовале у томе? - Све смо.
Чак и ако оне поричу то? Рећи: "сви смо" је лакше од "сама сам", зар не, гђице Шмиц?
Нисте схватали да сте слали те жене у смрт? - Да, али стизале су нове. Стално су стизале...
... а старе су морале да направе места за нове.
Нисам сигуран да разумете. - Нисмо могли да задржимо све. Није било места. - Не!
Да преформулишем. Да би направили места, бирали сте жене да их убију?
Шта би сте ви учинили?
Није требало ни да се пријавим у Сименс?
Гђице Матер, спремни су на вас.
Иди. Иди... Иди, иди, иди.
Где је Мајкл? - Не знам.
У вашој књизи описујете процес селекције.
Да. Терали су нас на рад а када више нисмо били корисни, слали нас у Аушвиц да нас убију.
Да ли су данас присутни ти људи који су правили селекцију? - Да.
Потребно је да их идентификујете. Можете ли, молим вас, показати нам их.
Она...
... и она...
... она...
... и она...
... она...
... и она.
Хвала. Молим вас, наставите.
Сваки стражар би бирао број на женама. Ханаа Шмиц је бирала другачије.
А на који начин, тачније?
Имала је љубимце.
Девојке, углавном младе. Њих је обележавала.
Давала им је храну и место за спавање, а увече...
... звала их је да јој се придруже. А све смо... Можете замислити шта смо мислили.
Онда смо сазнале, да тера те жене, да јој читају наглас.
Да јој читају. Прво смо мислили да је осетљивија... да има више људскости.
Често је бирала слабе, младе, старе...
Бирала их је као да жели да их штити. А онда их је одбацивала.
Је ли то доброта?
Сада желим да пређемо на марш.
Како сам разумео, ваша и кћерка сте марширали много месеци. - У зиму 1944. логор је затворен.
Речено нам је да настављамо, али се план мењао сваки дан.
Жене су умирале око нас у снегу.
Половина је умрла у маршу. Ћерка је написала у књизи: "То није био марш. Више, галоп смрти"
Молим вас, испричајте нам о ноћи у цркви.
Те ноћи смо, заправо мислили, да имамо среће јер имамо кров над главом. - Наставите.
Стигли смо у село. Стражари су узимали најбоље и узели су свештеникову кућу.
Али су нас пустили да спавамо у цркви. У сред ноћи је почело је бомбардовање.
Погођена је црква.
Прво смо чули само пожар, како се разбуктава на своду...
... а онда смо видели како горе, и падају на под.
Сви су појурили... појурили ка вратима...
... али врата су била закључана, споља. - Црква је изгорела, нико није отворио врата...
... је ли тако? - Нико. - Чак иако сте сви живи горели?
Колико их је погинуло? - Сви су погинули.
Али, ви сте преживели.
Хвала.
Желим да се захвалим, што сте данас дошли у ову земљу, да сведочите.
Не знам... Не знам шта ми радимо више овде.
Не знаш? - Говорите нам да размишљамо као адвокати, али нешто је одвратно овде.
Како то? - То се није десило Немцима, него се десило Јеврејима.
Шта покушавамо да урадимо? - Покушавамо да разумемо.
6т жена је закључало 300 Јевреја у цркви и пустило их да изгоре. Шта ту има да се разуме?
Реци ми, питам те. Шта ту има да се разуме?
Почео сам, верујући у суђење. Мислио сам да је дивно. Сада мислим, да је диверзија.
Да? Диверзија чега? - Изаберете 6 жена, судите им свима, и кажете да су криве...
... јер је једна жртва написала књигу. Зато се суди њима и никоме више.
Знате ли колико је логора постојало у Европи? Сви говоре колико су сви знали.
Ко је знао? Шта је знао? Сви су знали: наши родитељи, учитељи. То није питање.
Питање је: Како сте дозволили да се ово деси? И боље: Зашто се нисте убили када сте сазнали?
Хиљаде... било их је на хиљаде, и сви су то знали.
Погледај ту жену. - Коју жену? - Жену. у коју стално зуриш. Извини, али тако је.
Не знам на коју мислиш. - Знаш шта бих ја урадио?
Узео бих пиштољ у руку, и сам бих је убио.
Убио бих их све.
Зашто нисте откључали врата?
Питао сам вас све и не добијам одговор. Две жртве су овде у суду и заслужују одговор.
Ово је извештај СС- а, и сви имате копију.
Овај извештај написан је, одобрен и потписан од сваке од вас након догађаја.
У њему тврдите да нисте ни знале за пожар, док се није десио.
Али то није истина, зар не? Па...
Није истина.
Не знам шта питате. - Прво што питам је: Зашто нисте откључали врата? - Очигледно...
... због очигледног разлога. Нисмо смеле. - Зашто нисте смеле?
Биле смо стражари. Чувари треба да чувају затворенике. Нисмо их смеле пустити да побегну.
Схватам. Да су побегле, вас би оптужили? - Не. - Чак, можда, и погубили? - Не! - Па, онда?
Да смо отвориле врата, настао би хаос! Како би онда повратиле ред?
Десило се тако брзо. Падао је снег, бомбе, ватра. Ватра свуда по селу. Почело је вриштање
и постало је све горе. Полетеле би напоље а ми не би могле пуститио да побегну. Не би могле.
Биле смо одговорне за њих.
Дакле, знале сте шта се дешава. Знале сте. Направиле сте избор.
Пустиле сте их да умру, пре него да ризикујете да побегну.
Друге оптужене су вас оптужиле. Чули сте те оптужбе?
Кажу да сте ви били главна. - То није истина. Била сам само једна од чувара.
Била је главна. - Била је. - Била је њена идеја. - Наравно да јесте.
Ви сте написали извештај? - Не, не. Све смо се договориле шта да кажемо.
Све смо га написале заједно. - Она је, она је написала извештај. - Ббила је главна. - Јесте.
То је истина? - Не. - Јеси. - Зар је битно ко је? - Написала га је.
Треба ми узорак вашег рукописа.
Мог... мог рукописа? - Да. Морам да установим, ко га је написао.
Не видим зашто је потребно. Прошло је 20 година.
Узмите парче папира. Приђите клупи - Упоредићете рукопис од пре 20 год.?
Приђите клупи.
Радије бих слушала тебе.
Нема потребе.
Ја сам написала извештај.
Тишина, молим. Мир!
Бежиш са семинара.
Имам информације у вези са једном оптуженом.
Нешто што не признаје. - Какву информацију?
Морам да вам кажем, и то кристално јасно, да имате обавезу да кажете суду.
Та информација иде у прилог оптуженој. Утицати може на случа. На исход. Свакако на казну - Па?
Проблем је... што је оптужена одлучна, да то остане тајна.
Само тренутак, молим. - Извините.
Који су њени разлози?
Јер се стиди.
Стиди се, чега?
Разговарао си са њом? - Наравно да не. - Зашто: "Наравно да не"?
Не могу. Не могу то да урадим. Не могу да разговарам са њиом.
Није битно шта осећамо. То је потпуно небитно. Главно питање је: Шта да радимо?
Ако људи као ти, не науче од људи као ја, која је дођавола, онда сврха свега?
Шмиц, имаш посетиоца.
Тишина.
Мајкл Берг.
Време је истекло.
Улазиш ли?
Нашао си времена.
Шта је било?
Куда ћеш?
Извини, навикао сам да спавам сам.
Нацисти! - Наци курве! - Свиње! - Стоко!
Тишина уа суду. Устаните.
Суд проглашава кривим Риту Бекхарт, Каролину Штајнхорф, Ригину Кројд, Анђелу Зибер...
... и Андреу Лумин за удруживање и планирање убистава 300 људи.
Суд проглашава кривом Хану Шмиц, за убиство 300 људи.
Суд кажњава Риту Бекхарт, Каролину Штајнхорф, Ригину Кројд, Анђелу Зибер и Андреу Лумен...
... на казну затвора од 4 године и 3 месеца. Хана Шмиц...
... у погледу на вашу посебну улогу, у другој сте категорији.
Суд кажњава Шмиц, на доживотну робију.
Куда идемо? - Рекао сам ти да ћу ти рећи када стигнемо.
Рекла си ми, да волиш изненађења. - Волим изненађења.
/НУШТАД, ЗАПАДНА НЕМАЧКА, 1976./
Порасла је, зар не? - Не знам. Одавно нисам видела то дете.
Ја сам крив. Није требало да дођем ненајављен. - Тата ће живети у својој кући.
Мајко, бојим се да имам лоше вести. Џулија зна. Већ смо јој рекли.
Гертруда и ја се разводимо. - Ниси дошао на сахрану свог оца, али због овога јеси.
Није ми лако да дођем у овај град. - Толико си био несрећан? - Нисам то рекао и...
... нисам то мислио. - Шта онда?
Не брини за Гертруду. Бринућу се о њој.
И онако је већ државни тужилац, па и зарађује много више од мене. - Мајкл...
Не бринем се ја за Гертруду. Бринем се за тебе.
Певај ми о човеку, музо, кога одводиш са курса...
... када је већ успео продрети у високе зидине Троје.
12196615. - Број.
Отворите.
Проба, проба 1, 2, 3, проба, проба.
Одисеја од Хомера.
Певај ми о човеку, музо, кога одводиш са курса...
... када је већ успео продрети у високе зидине Троје.
... надао се да ће доћи остали, сенке славих хероја...
... људи који су некада погинули и духови давно преминулих...
Дођи, заборави душу. 'Ајмо у кревет заједно, испуни ми кревер, и водимо магичну љубав...
... дисаћемо у дубоком поверењу између нас.
Не за цео свет, не док се не закунеш Богињо, слепу заклетву да нећес склопити нову заверу...
Никада, никада ме није повредила. А када је завршила, најзад, легао сам на предиван кревет.
Када је млада зора са својим црвеним прстима засијала још једном...
Дама са псићем од Антона Чехова.
Говорило се да се појавило ново лице на корзоу. Дама са псићем.
Димитри Димитриевич Гуроф, две недеље се већ досађивао и тражио нова лица.
Седећи на павиљону у Вермонту, угледао је младу жену како долази.
Желим да узмем књигу. - Коју књигу?
Имате ли:"Даму са псићем"? - Како ти је име?
Хана Шмиц.
Дама са псићем.
1, 2, 3, 4, 5, 6... Дама са псићем.
/ЗАПАДНИ БЕРЛИН, 1980./
ХВАЛА ЗА ПОСЛЕДЊЕ, КЛИНАЦ. СТВАРНО МИ СЕ ДОПАЛО
Нема писма? - Нема писма. Потпишите.
МОЛИМ ТЕ ПОШАЉИ ЈОШ РОМАНТИЧНИХ.
МИСЛИМ ДА ШИЛЕРУ ТРЕБА ЖЕНА
ДОБИЈАШ ЛИ МОЈА ПИСМА? ПИШИ МИ, КЛИНАЦ.
Ви сте Мајкл Берг? - Да.
Хвала што сте ме позвали. Имате моје писмо? - Имам га овде.
Као што рекох ускоро ће Хана Шмиц добити условну.
Хана је у затвору преко 20 година. Нема пријатеље ни породицу.
Ви сте јој једина веза. И речено ми је, да је не посећујете. - Не, не посећујем.
Када изађе, требаће јој посао и негде где ће живети.
Не знате колио ће јој ужасавајуће деловати модеран свет.
Немам никога другога да питам. Ако не преузмете одговорност за њу...
... онда Хана нема будућност, уопште.
Лепо од вас. Хвала што сте ме обавестили.
Ви сте Мајкл Берг. - Да. - Ја сам Луиз Абрен. Јутро. - Како сте? - Очекивали смо вас раније.
Упозорићу вас, да се Хана дуго држала, и то веома добро. Последњих пар година се предала.
Водим вас право у кантину. Управо су завршили ручак.
Сто број 4.
Порастао си, клинац.
Имам пријатеља кројача. Даће ти посао. А и нашао сам ти место, где да живиш.
Мирно мало. Мало је, али лепо.
Допашће ти се. - Хвала.
Постоје разни програми, социјални. Могу да те пријавим. А и јавна библиотека је близу.
Много читаш?
Више волим да ми читају.
То је све за сада, зар не?
Јеси ли се оженио? - Јесам. Да, јесам.
Имамо кћерку. Не виђам је колико желим. Желео бих да је виђам много више.
Брак није трајао.
Јеси ли много времена си провела мислећи на прошлост? - Мислиш са тобом? - Не...
... не, нисам мислио са мном.
Пре суђења никада нисам ни помислила на прошлост. Нисам ни морала.
Сада...
Шта осећаш сада? - Није битно шта осећам.
Није битно шта осећам.
Мрви су, ипак, мртви.
Нисам био сигуран шта си научила. - Онио што сам научила, клинац...
... научила сам да читам.
Покупићу те следеће недеље, Ок?
То звучи као добар план.
Хајде, можемо тихо, или да правимо гужву?
Тихо.
Ок. Тихо.
Тихо...
Чувај се, клинац. - И ти. Видимо се следеће недеље.
Дошао сам по Хану Шмиц.
Молим вас, само седите.
Није се спаковала. Није ни имала намеру да оде.
Говорило се да се ново лице, појавило на корзоу...
... Дама са псићем.
Оставила ми је поруку, неку врсту тестамента.
Мислим да се вас тиче.
У старој кутији је новац Дајте га Мајклу Бергу.
Нека га пошаље, заједно са 7.000 марака у банци, кћерки која је преживела пожар.
То је за њу. Она треба да одлучи шта ће са њим.
И реците Мајклу, да сам га поздравила.
Гђице Матер? - Да. Ви сте Мајкл Берг? - Да. - Очекивала сам вас.
Морате ми тачно рећи, шта вас доводи у САД. - Био сам овде на конференцији у Бостону.
Адвокат сте? - Да. - Заинтересовало ме је ваше писмо, али га нисам разумела.
Присуствовали сте суђењу? - Да. Пре скоро 20 година., био сам студент права.
Сећам се вас и сећам се ваше мајке, веома јасно.
Моја мајка је умрла у Израелу, пре више година. - Жао ми је.
Наставите, молим вас.
Можда сте чули да је Хана Шмиц недавно умрла. Убила се.
Била је ваша пријатељица? - Тако некако.
Једноставно је ово. Хана је била неписмена, већи део живота.
То је објашњење за њено понашање? - Није. - Онда је изговор? - Није.
Била је самоука у читању, док је била у затвору. Ја сам јој слао траке.
Увек је волела да јој читају.
Зашто не будете искрени самном? Бар искрени, на почетку.
У каквом сте били односу?
Када сам био млад, имао сам аферу са Ханом.
Нисам сигурна да вам могу помоћи, г. Берг, а...
... чак да могу, нисам вољна. - Било ми је 16 година, и трајало је током лета, али...
Али шта?
Схватам.
А да ли је Хана Шмиц разумела колико је утицала на ваш живот?
Много горе је урадила другима.
Никада нисам рекао никоме.
Људи стално питају шта сам научила у логору. Али логор није била терапија.
Мислите да су то били факултети? Тамо нисмо ишли да учимо.
Да будемо веома јасни, поводом овога.
Шта ви тражите? Тражите опроштај за њу, или просто, опроштај за себе?
Мој савет: Идите у позориште, ако желите катарзу. Молим вас...
... идите на књижевне вечери, не идите у логоре.
Ништа се не може научити у Логорима.
Ништа.
Али, желела је... Желела је да вам остави свој новац.
Код мене је. - И да урадим, шта? - Не знам... Шта год да желите.
Ево.
Као девојчица сам имала кутију за важне ствари.
Није баш као ова, имала је на себи ћирилицу.
Понела сам је у логор, али су је украли. - Шта је било унутра?
Емотивне ствари. Длака мог пса, улазнице за оперу на коју ме одвео отац.
То је није било украдено због вредности. Те успомене... то је било вредно.
Шта бих могла са овим?
Ништа не могу са овим новцем.
Ако га дам за било шта у вези са чишћењем Јевреја онда ми то делује...
... као опроштај, а то је нешто што не желим и не могу.
Мислио сам, можда, за организацију која ће охрабривати писменост.
Добро. Добро. - Знате ли, пстоји ли таква јеврејска организација?
Изненадила бих се да је нема. Постоје јеврејске организације за све.
Није да је неписменост баш јеврејски проблем. Зашто не сазнајте, пошаљите им новац?
Да ли да то учиним у Ханино име? - Како год желите.
Задржаћу кутију.
Хвала вам.
/ЈАНУАР 1995./
Па, где идемо? - Мислио сам да волиш изненађења.
И волим. Волим изненађења.
Хана Шмиц.
Ко је она била?
То сам хтео да ти испричам. Због тога смо овде.
Па, испричај ми.
Било ми је 15 година.
Враћао сам се кући из школе...
... било ми је лоше...
------ К Р А Ј ------ (Превод: ПОПеску)